Sitä varten me täällä olemme. Älä siitä huolehdi.
En tiedä mitä muuta sanoa, paitsi, että...
toivottavasti onnistutte.
Minä toivon myös. Ja hän.
Tavataan vielä tänään, niin voimme keskustella yksityiskohdista.
Minun on mentävä. Eräs synnytys jäi kesken. Nainen ei malta odottaa, että vallankumous on ohi.
- Vapauden puolesta. - Vapauden puolesta!
Menkää yläkertaan ja poistukaa yksi kerrallaan. Pysytelkää poissa näkyvistä.
Näkemisestä puheen ollen, miten harmaakaihisi voi?
No niin...
Sinun ei tarvitse sanoa mitään.
Ymmärrän kaiken.
Vapauden puolesta.
Mene.
Hyvä, Chulo.
Tuossa pankissa täytyy olla paljon rahaa. Katso kuinka paljon sotilaita.
- Tiedätkö miten tätä käytetään? - Kyllä. Siinä on...
lyhyt sytytyslanka.
Ei.
Eikö?
Normaalipituinen. 30 sekuntia.
Selvä.
30 sekuntia.
- Mitä löytyy? - Ei muuta kuin paperinpalasia.
Hetkinen. Tuo osoittaa alas.
Kassakaappi on tuolla.
Maahan, senkin hölmöt!
- Minne olet menossa, hyvänen aika? - En tiedä. Jotakin on vialla.
Menin pankkiin, mutta siellä ei ollut mitään. Ei rahaa, ei mitään.
Rahat siirrettiin Mexico Cityyn reilu kuukausi sitten.
Siitä lähtien tässä paikassa ollaan pidetty poliittisia vankeja.
- Mitä oikein tarkoitat? - En ole puhunut sanaakaan rahoista.
Kysyin vain haluatko päästä sisälle.
Tiedät, että tämä pankki on minulle koko elämä. Se on minun unelmani.
Totuus on se, että vapautit juuri 150 patrioottia -
silkalla rohkeudella vaaran edessä.
Näin on.
Olet nyt vallankumouksen suuri sankari.
- Viva Miranda! - En halua olla sankari.
- Haluan vain rahaa. - Viva Miranda!
- Opetit minulle jotakin. - Mitä?
Kuinka joutua huijatuksi!
Mikä se on?
Kartta.
Makaat juuri maasi päällä.
Se ei ole minun maani. Minun maani on minä ja perheeni.
Sinun maasi on myös Huerta ja maaherra, -
ja Gunther Ruiz ja hänen sotilaansa. Ja tämä pieni vallankumous, jossa olemme mukana.
Vallankumous? Älä puhu minulle vallankumouksesta. Tiedän kaiken niistä.
Kirjoja lukevat ihmiset menevät kirjoja lukemattomien ihmisten luo.
He sanovat: "On muutoksen aika."
Tiedän mistä puhun, kun puhun vallankumouksista.
Kirjoja lukevat ihmiset menevät kirjoja lukemattomien ihmisten luo -
ja sanovat: "Meidän on saatava aikaan muutos." Sitten köyhät tekevät sen muutoksen.
Sitten kirjoja lukevat ihmiset istuvat isojen pöytien ääreen -
ja puhuvat ja puhuvat ja puhuvat ja syövät ja syövät ja syövät.
Mutta miten köyhille kävi?
He kuolivat!
Siinä on vallankumouksesi.
Pyydän, ettet puhu minulle enää vallankumouksista.
Ja mitä sen jälkeen tapahtuu? Sama helvetin juttu alkaa alusta.
Minäkään en pidä tästä. Gunther Ruiz on 30 kilometrin päässä täältä.
Hän on tuolle sillalle johtavalla tiellä.
He tutkivat alueen puska puskalta.
Siksi käsky on vetäytyä ja piiloutua San Ysidron luoliin.
Loistava käsky.
Tässä sitä nyt ollaan. Sinä ja muut unelmoimassa jossakin kellarissa, -
tekemättä mitään asian eteen.
Kaikki eivät osaa taistella. Jonkun on hoidettava myös organisointi ja koordinointi.
Niinpä tietenkin.
Älä ole huomaavinasikaan minua.
Se on henkilökohtaista.
Olen pahoillani käskyistä. Minä jään.
En välitä paskaakaan sinun vallankumouksistasi.
Olen kyllästynyt juoksemaan vuoria ylös alas, ilman päämäärää.
Joten pysähdyn tähän. San Jorgen sillalle.
Ehkä teen sen sinulle ja hitaalle unelmallesi aivan kiusallani.
Tai ehkä...
Ehkä jalkani ovat vain kipeät.
Jos hän aikoo jäädä, niin sitten jään minäkin. Ehkä minunkin jalkani ovat kipeät.
Miehet, minä ja tämä irlantilainen tässä, -
aiomme napata muutaman sotilaan.
Huomio! Perääntykää ja piiloutukaa luolaan.
Jos täällä käy huonosti, niin jokainen huolehtikoon itsestään. Nyt liikettä!
Onko ymmärretty?
Menkää nyt heti!
Jos jotakin sattuu, eikä isänne tulekaan takaisin, -
niin rukoilen, että mahtava Jumala pitää teistä huolen.
No niin...
- Onnea. - Kiitos.
Kun he ovat häipyneet näkyviltä, lähdemme menemään, vai mitä?
Eikö?
Et voi oikeasti aikoa jäädä tänne. Niiden räjähteiden on täytynyt sekoittaa pääsi.
Muistatko, John ja Juan?
Amerikka?
Miljoonat?
Etkö?
En.
En ymmärrä sinua. Luulin sinun vain huijaavan, jotta pääsisimme pois täältä.
- Miten muka pärjäämme noita sotilaita vastaan? - Tekisit minulle palveluksen, jos lähdet.
Jos minun on valittava joko kanavaras -
tai muutaman sotilaan hävittäminen tästä maailmasta, -
niin en tule valitsemaan kanavarasta.
Hyvä on.
Ei!
Ei, ei, ei.
Siitähän sinä pitäisit.
Kuuntele nyt minua, -
senkin irlantilainen paskakasa.
Luuletko olevasi ainoa maailmassa, jolla on munaa jäädä? Olet väärässä.
Koska minulla on munaa ja minä jään.
Hän väittää, ettei ole vaaraa, kunhan tarkkailen siltaa kaukaa.
Katselen heitä miten tahansa, olen silti liian lähellä siltaa.
Miksi edes olen sekaantunut tähän helvetin vallankumoukseen? Jumala, mitä minä teen täällä?
Mikset lyönyt minua kuoliaaksi, etten olisi päässyt sanomaan "minä jään myös"?
Siinä hän nyt on. Kaikki hänen syytään.
Hän käyttäytyy kuin turisti matkalla jonnekin, mutta hän on jäämässä.
Katso häntä. Mitä helvettiä hän välittää?
Hän pitää hauskaa.
Onneksi hänellä on hauskaa, Jumala, sillä minulla ei ole.
Ei ole.
Hei...
Mitä tämä oikein on?
Ja nytkö hän menee nukkumaan?
Siitä vaan. Sen kun nukut.
Nuku.
Kerron sinulle jotakin, kun hän on unessa, minä lähden.
Olkoon hyvä Jumala turvanasi.
Pysähtykää tuonne, kersantti.
Hei...
Jumala, vain idiootti voi nukkua tällaisena hetkenä.
Hei...
Jättäkää kuorma-autot. Poistukaa rivistä, suojautukaa sillan alle.
Tykistö, ampukaa vapaasti.
Joka ikinen.
Kuusi.
En laskenut heitä koskaan aiemmin.
Ei, Juan, ei.
Luojan tähden, ei. He odottavat sinua siellä.
Lyhyt sytytyslanka.
Mutta rikkaille sinä laulat.
Voi Jeesus, Juan.
Jos he onnistuvat saamaan tämän helvetin kapistuksen liikkeelle, -
saattaisimme selvitä rajalle joskus iltaan mennessä, vai mitä?
Amerikka.
Se on Amerikka, Juan.
Jeesus, jos se todellakin on niin upea, unelmilla täytettyjä laukkuja kaikkialla...
Juan...
Vois Jeesus...
Jeesus, Juan...
Miten se olikaan, Juan ja John?
Vai Johnny ja Johnny?
Minä teen aukot ja sinä menet sisään. Puolet ja puolet, eikö?
Mitä on tekeillä?
He vain siirtävät junaa.
Lähdemme liikkeelle pian. Sotilaat saivat juuri lastattua loputkin kamppeensa.
Pois tieltäni.
Mitä haluatte minusta, senkin roisto?
Päästäkää minut ohi.
Se on teidän.
Sisällä on omaisuus.
Rahaa.
Jalokiviä.
Helmiä.
Ehkei tämä menekään Amerikkaan.
Ehkä juna ei, mutta me menemme.
Hei...
Missä päin Amerikka on?
Ei ainakaan tuossa suunnassa.
Se on tuossa suunnassa.
No siinä tapauksessa...
aletaan mennä.
Jopa Pancho Villa on kuullut sinusta paljon.
Hän sanoo aina: "Haluan tavat sen Mirandan."
Minutko?
Juuri niin.
Armeijan junttakomentaja on kertonut meille kaiken, mitä olet tehnyt.
Kaikki mitä olette kuulleet, ovat vain puhetta, voin taata sen.
Sanoin ei voi kuvata, mitä Juan on tehnyt ja kärsinyt aatteen vuoksi.
Tohtori!
Miten olet voinut?
Tässä on mies, jonka pitäisi päästä Villan puheille.
Hei...
John.
Tohtori.
Luulimme menettäneemme teidät, tohtori.
Löytyykö tulta?
Kuule, Gunther Ruiz on perässämme ja nyt Villa haluaa puhua minulle.
Minusta meidän pitäisi häipyä täältä.
Jeesus, Juan, emme voi lähteä nyt. Olet vallankumouksen suuri sankari.
- Voinko kertoa sinulle jotakin? - Mitä?
Haista vittu.
Siinä kaikki.
Juna, jossa on 1 000 sotilasta ja raskasta aseistusta on matkalla meitä kohti.
- Entä Villan joukot? - Hän kohtasi vastarintaa vuorilla.
Hän pyysi meitä pitämään puoliamme vielä 24 tuntia.
- Missä helvetissä me olemme? - Suurin piirtein tässä.
Kaunista autiomaata siellä.
Ei jokia, kanjoneita tai mitään muutakaan 150 kilometriin.
Kuinka kauan luulet kestävän, että he pääsevät tänne?
Kolme tuntia, kutakuinkin.
Kolme tuntia.
Näyttäisi siltä, että meidän on pysäytettävä heidät täällä.
Riittää, kun irrotamme raiteet muutaman metrin matkalta. Mutta mitä sitten?
- He teurastaisivat meidät silti. - Odota.
Junan voi pysäyttää muillakin keinoin.
- Paljonko meillä on dynamiittia? - Ehkä 90 kilogrammaa.
Riittääkö se sinulle?
Sen on riitettävä, uskoisin.
Tarvitsemme myös veturin ja miehen.
Hyvä on.
Joku rohkea ja aatteelle uskollinen.
Älä niistä huolehdi. Kerro vain mitä pitää tehdä.
Joku kuten tohtori Villega, luulisin.
Tuota...
Se olisi kunnia.
En epäile sitä, tohtori.
Myös siksi, että vanha ystävämme käskee sitä junaa.
Eversti Gunther Ruiz.
Alahan lapioimaan. Tuolla menolla emme saa ikinä tarpeeksi painetta.
Laita hihat heilumaan, Villega.
Lopetetaan tämä teeskentely, Mallory. Sinähän tiedät kaiken, eikö vain?
Vaistosit sen. Tai arvasit.
Vielä helpompaa.
Näin sinut. Sinä iltana sateessa.
Ymmärrän.
Olet jo tehnyt päätöksen ja tuominnut minut.
Siksi otit minut mukaasi. Tappaaksesi minut.
On helppo tuomita.
Onko sinua koskaan kidutettu? Oletko varma, ettet itse puhuisi?
Minä olin varma. Ja silti minä puhuin.
Minun takiani kuoli miehiä. Mitä minun pitäisi tehdä, tappaa itseni?
Miksi? Kuolleet ovat kuolleita.
Mutta minä en ole muuttunut. Uskon silti samoihin asioihin.
- Voin vieläkin palvella aatetta. - Turpa kiinni, Villega!
Turpa kiinni jo, hyvänen aika.
Kun aloin käyttämään dynamiittia, uskoin moniin asioihin.
Aivan kaikkeen.
Lopulta uskoin vain dynamiittiin.
En tuomitse sinua, Villega.
Olen tehnyt sen vain kerran elämäni aikana.
Lapioimaan siitä.
Päätepysäkki, Villega.
Minä en voi sinua nyt auttaa.
Sulje vain silmäsi ja hyppää.
Luojan tähden, pelasta itsesi.
Voi paska...
Luoja...
Hei...
Muistatko vielä?
Muistatko mitä kerroit minulle?
Kerroit minulle Amerikasta.
Ja pankeista ja kullasta.
Aivan kuten kerroit junastakin, muistatko?
Hei. Hei.
Ei onnistu, senkin paskiainen. Älä luovuta.
Olet sanonut minulle niin.
Jos jätät minut nyt, niin miten helvetissä minulle käy?
- Sinusta tehdään kenraali. - Paskat, en halua kenraaliksi.
Älä luovuta. Puhu minulle.
Jatka puhumista. Puhu.
Kerro minulle Villegasta. Muistatko Villegan?
- Villega? - Niin.
Hän kuoli.
Hän kuoli suurena...
vallankumouksen suurena sankarina.
Hyvä on.
Ihan rauhassa...
Minä menen. Haen apua.
Selvä.
Kenraali...
- Löytyykö tulta? - Kyllä.
Voi ystäväni...
Ikävä huijata sinua.
Menen hakemaan apua.